Carrie Bradshaw kender god sex (og er ikke bange for at sporge)
Fra asken...
Når man har en ny date, kan alt virke fremmed
især når daten er fra udlandet.
Min russer havde ført mig verden rundt.
Grækenland i Astoria, Italien i Bronx.
I aften var det Korea på West 32nd Street.
- Hold da op. Du ser... - Ih, tak.
Hvor skal vi hen i aften?
Et meget eksotisk sted.
Jas&?
Jeg har fået alle vaccinationer.
- Godt. - Taxi?
Jeg har aldrig besøgt stedet før, men vi kan vist godt gå.
Nu er jeg nysgerrig.
Vend dig om. Vi skal hjem til dig.
Lave mad, det kan du.
Jeg har aldrig prøvet at lave risotto i en stegepande.
Undskyld. Jeg bruger aldrig køkkenet.
Og gæsterne plejer ikke at sidde på gulvet
ved siden af mine Vogue-blade, som plejer at ligge på badeværelset.
Og væggene...
Jeg er vild med dit hjem. Det minder om dig.
- Lille og ukunstlet? - Nej. Varmt og dejligt.
- Slog du dig? - Jeg gled.
- Nu skal vi have espresso. - Skønt. Hvor?
Jeg har ingen espressomaskine.
Og du kalder dig forfatter?
Måske har jeg en gammel en, men du skal ikke regne med noget.
Føj!
Vi går ud.
Okay.
Musen er død. Hold da op.
Det var en gnaver. Dem vil man ikke have i hjemmet.
Måske var den bare på vej til den meget lækrere nabolejlighed.
Den slags kaldes fornægtelse. Hvis der er én, kommer der flere.
Vi går.
Den var ikke et sted, jeg kommer tit, såsom klædeskabet.
- Stik mig en is. - Næste dag arbejdede vi på
at få Samanthas kemobehandlingslokale til at ligne en cocktailbar.
Se Miranda give hr. Drue den store tur.
- Steve er en heldig rad. - Samantha!
- I morer jer vist. - Ja, kræft er hylende skægt.
Er I lige så sjove som Samantha?
Jeg er yndlingspatienten.
Nogen mundsår? Godt. Sut løs på ispindene.
- Samantha, du er utrolig. - Ja, det er jeg.
Hvis du synes, jeg er god her, så vent til Smiths premiere.
Jeg får lækker kjole, skønne sko. Jeg giver kræften og den røde løber røvfuld.
- Hørt! - Hørt!
Det er slet ikke, som jeg ventede. Der er hvilestole, videoer og is.
Som en ferie i Miami.
Her.
Senere tog russeren mig med til et andet nyt sted, afdelingen for køkkengrej.
- Hun ser ikke syg ud. - Men hun er syg, ikke?
Det var hun, men hun bliver rask igen.
Min veninde fik brystkræft. Hun døde.
Den er vist lige dig.
Fra køkkengrej til køkkengisp.
Hallo? Hej, dr. Steiner.
Ingen af dem?
Okay, jeg forstår.
Tak, fordi du ringede på en lørdag. Farvel.
- Ingen af æggene kunne bruges. - Ah, skat...
igen.
Hvad vil du så?
- Prøve reagensglasmetoden igen. - For tredje gang?
Ja. Det skal nok lykkes.
Det skal det.
- Er du okay? - Ja.
Jeg løber en tur.
I skolen var Charlotte den mest populære
og klasserepræsentant.
Hun havde vundet alt...
...undtagen babykapløbet.
Et andet sted havde et par med barn
mistet soveværelset til den lille.
Den her har vi set på. "Charmerende, central beliggenhed, to soveværelser."
Snarere en narkorede på en ventilationsskakt.
Ned, Scout!
Hør her.
- God til prisen, tre soveværelser. - Jeg tager sko på.
Med udendørsareal.
- Beboelig kælder. - Et hus?
- I Brooklyn. - Der røg skoene.
- Vi har snakket om den avisside. - Det er et godt sted.
Vi flytter ikke til Brooklyn. Jeg er en Manhattan-pige.
Vi kan da kigge på det.
Det er ikke så slemt at sove i spisestuen. Køkkenet er tæt på.
Har du lukket Fatty ud?
Hvad skal vi med den her med de tynde vægge?
- Det er ikke holdbart at bo her. - Dæk, Scout!
Okay. Jeg kigger på det.
Manner!
Den kaffe er godt nok stærk.
Nu forstår jeg, hvordan du sidder oppe hele natten.
- Jeg skal have mælk i. - Så er det ikke espresso.
Mælk ødelægger den. Bare nip til den.
Der er noget, vi må tale om.
- Da jeg talte om min veninde... - Den kræftsyge.
Hun hedder Samantha.
Det virkede, som om du ikke tog hensyn til mine følelser.
Jeg nævnte hende, og din første reaktion
- var at fortælle om din veninde. - Der døde.
Der kan du selv høre.
Jeg er ked af det med din veninde, men min skal nok blive rask.
- Og min døde. - Nu gør du det igen.
- Ikke alle dør. - Så er de heldige.
Okay...
Måske udtrykker jeg mig ikke tydeligt nok.
Jo, du gør. Du vil ikke have, at din veninde dør.
Vær sød at holde op med at tale om døden.
Men du må da acceptere, at det er en mulighed.
De opdagede det på et tidligt stadie. Hun skal nok blive rask.
- Det gavner ikke, at du skræmmer mig. - Jeg siger bare, at da min veninde...
- Hvorfor hører du ikke efter? - Det er dig, der ikke hører efter.
Laver du gas? Jeg bad dig bare lade være med at tale om din døde veninde.
- Hun hed Sophie. - Nu går jeg.
Men vi drikker jo espresso.
Nej, vi gør ej. "Vi" hører ikke efter.
Sæt dig ned. Drik din kaffe. Den er varm.
Nu går jeg.
Undskyld.
Jeg sagde, du ikke skulle tale om din veninde.
Nu kan jeg ikke tænke på andet, og min veninde har intet med din at gøre.
- Du opfører dig barnligt. - Og du opfører dig røvet.
- Du må hellere gå. - Jeg er på vej.
Det var vores første skænderi
og jeg ved ikke, om det skyldtes kaffen eller kævleriet
men end ikke mine fødder kunne sove den nat.
Ih, hvor er du fiks i den lille frakke. Har du været på shopping?
- Princess Dandyridge - Jeg har hende.
Hvor du er bare sød!
- Tak. - Et stort navn til en lille hund.
- Det var til hundekonkurrencerne. - Har hun vundet nogen?
Hun har tabt to. Hun deltager ikke mere.
Hendes forældre var præmierede cavalier king charles spanieler.
- Men hun har en legemsfejl. - Åh nej!
Hendes ene bagben er for kort. Hun var ellers så lovende.
Hun er ikke en vinder.
Hun er stadig bedårende.
- Charlotte York Goldenblatt. - Trudy Stork.
Så, Princess. Så er det godt.
- Sådan. - Okay.
Det var hyggeligt at møde dig.
Den dag mødte en king charles en Upper East Side-prinsesse...
...og en Upper West Side-boer så på hus i Brooklyn.
- Hvor skal du hen? - Brooklyn.
Jeg kommer ikke i Brooklyn.
Det gør jeg heller ikke.
Miranda prøvede at forestille sig en fremtid i Brooklyn, men det gik ikke.
Ah, du er god.
- Pis! - Hvad nu?
Hvad gør jeg...?
Giv mig det.
- Det var meget hår. Gjorde det ondt? - Der skete ikke noget.
Nå, hvor kom vi til?
- Jamen dog! - Undskyld.
Jeg går i bad.
Samantha var ikke den eneste, der mistede noget den aften.
- Samantha dør ikke, vel? - Nej da. Hun klarer den.
Hun tabte håret på et ret dårligt tidspunkt.
- Åh nej, på arbejde? - Nej, mens hun havde munden fuld.
- Nej! - Ah jo.
Hun er en knag. Hun skal nok klare det.
Min russer beskylder os for fornægtelse.
Hvad har han sagt?
Ham: "Din ven dør måske, ikke?" Mig: "Nej. Du er en røv."
- Vores første skænderi. - Det fangede jeg.
Normalt er han så lydhør
men så kom det der "affind dig med døden." Han er russer, men helt ærlig!
- Måske er det en sprogbarriere. - Det er afgjort en barriere.
Har jeg en fyr, der slår mus og optimismen ihjel?
Det er ikke fornægtelse. Hun bliver rask igen.
Det er tredje gang, du siger det.
Ja, det har jeg også opdaget.
Hvad hjælper det at flippe ud?
- Vi skal tænke positivt. - Nemlig.
Er det ikke vildt, at vi taler om det her?
Nu skal du høre noget andet vildt:
- Steve vil flytte til Brooklyn. - Hold op!
Se, det er noget, jeg ikke kan klare at høre.
Jeg ved det. End ikke taxaerne vil til Brooklyn.
Samtalen med Miranda bragte mig tilbage til virkeligheden
eller rettere folk, der vil have, at vi skal leve i den.
Vi skal se virkeligheden i øjnene
men hvad gør vi, når virkeligheden indebærer et liv i smerte, frygt
eller Brooklyn?
Hvis en forsvarsmekanisme hjælper os igennem trængsler, er det så så galt?
Måske er virkeligheden den, at vi har brug for fornægtelse.
Fornægtelse: ven... eller fjende?
Fornægtelse var blevet Charlottes bedste ven, efter Harry.
Skal du ud og løbe?
- Hvad laver du? - Tjekker noget.
- Hvad? - Adoption.
Som en nødløsning. Vi kunne blive skrevet op.
Når vi så ved, hvad der er hvad, har vi nogle valgmuligheder. Hvad siger du?
Det lyder fornuftigt.
Hej, Trudi.
Hej, Dandyridge! Hej.
Jeg har en gave til dig.
- Det er kalkunbacon. Må hun få det? - Ja da. Hun er ikke udstillingshund.
Er det noget, du kan lide?
Hun er vild med dig.
Man kan da ikke lade være med at holde af hende.
Bare fordi nogen ikke opfylder ens forventninger
skal man ikke bare vrage dem.
Undskyld.
Jeg havde lovet mig selv ikke at græde.
Jeg prøver at blive gravid, og det går ikke så godt.
Takket være en skævbenet hund
holdt Charlotte op med at fornægte sine brister.
Jeg bryder mig ikke om børn...
...og hospitaler.
- Tak, fordi du tog med. - Jamen selvfølgelig.
Det er som turene til indkøbscentret som 16-årig.
Bortset fra kræften.
Jeg skal til premiere, og jeg skal ligne mit pragtfulde jeg.
Naturhår eller akryl?
Skatter, ligner jeg en, der går i akryl?
Det er vores bedste naturhårsparykker. "Sassy" og "Pretty Me".
Nej og nej.
Så er der den her.
Det er en Ronnie Magritte.
Den er vist lige dig.
Carrie? Hvordan ser jeg ud?
- Som Florence Henderson. - Med en grim paryk.
Jeg kan ikke stå på den røde løber med en grim kraniemåtte.
Nu har jeg det.
Det her er "Candy".
Hun er meget populær.
Du hører ikke efter. Jeg vil ikke ligne Candy
jeg vil ligne mig.
Det er parykker. De vil aldrig komme til at ligne dig på en prik.
- Det er for dårligt. - Vi kan klippe pandehåret.
- Fingrene væk fra mit hoved. - Mange af mine kunder har kræft.
Jeg har ikke kræft, jeg har en aftale.
Jeg vil ikke have en sekundaparyk med et ludernavn.
Mit hår er mit kendetegn. Det her...
...er noget lort.
Nu går vi.
Undskyld.
Jeg er møgsur. Kemoen kan jeg klare, men det med håret er bare for meget.
- Vi finder en bedre paryk. - Jeg fælder overalt.
Jeg frygter, at hvert vindpust gør mig skaldet.
Det vokser ud igen.
Men jeg ser syg ud. Syg er ikke mit look.
Du er ikke syg. Du var uheldig, men nu er det overstået.
- Sæt, det ikke er overstået? - Det er det. Totalt.
Hvad hvis det kommer igen? Måske dør jeg, Carrie. Med grimt hår.
Du dør ikke.
Vær nu sød, Carrie. Lad mig tale om det, jeg er bange for.
Fornægteren i mig ville sige "Det skal nok gå." I stedet sagde jeg:
Jeg lytter.
Jeg kunne også barbere det af.
Du kunne blive en af de seje skaldede kvinder med vilde ørenringe.
Jeg håber sgu ikke, jeg kommer til at ligne Kojak.
Ja. Kræft.
Ikke så hylende skægt, viser det sig.
Der var kun én måde, Samantha kunne genvinde kontrollen på.
Skat!
- Hvad laver du her? - Jeg fik din besked.
- Hvad mener du, at du ikke kommer? - Jeg har enormt travlt.
Jeg barberer håret af. Det er forfærdeligt, og du kan ikke klare det.
- Siger hvem? - Du panikkede over nogle få hår.
Du blev slap.
Skidt sker.
Lad mig støtte dig.
Hør nu. Det er meget intenst, og du er enormt sød
men du kan slet ikke fatte, hvordan det er for mig.
Hvad laver du?
Nej! Dit hår er dit kendetegn!
Jeg har travlt.
Når jeg er færdig her, går jeg i gang med dig.
Den aften ordnede Smith Samantha, som hun aldrig var blevet ordnet før.
Dagen efter havde Miranda sin første ud af kvarteret-oplevelse.
Defekt.
Du mener "Perfekt, perfekt".
Nu skal du se, hvad vi kan gøre.
Vi fjerner skabene og laver en spisestue, som vi ikke skal sove i.
Vi åbner kaminen. Så kan vi sidde ved kaminen med vennerne og drikke øl.
Ingen af vores venner vil tage til Brooklyn.
Miranda, det drejer sig ikke længere kun om dig.
Brady bliver større og større.
Se, hvor meget plads der er.
Du skylder os alle, dig, mig, Brady, Scout, Fatty, at kigge ordentligt.
Vi er en familie.
Du godeste. Jeg er gift.
Så gik virkeligheden op for hende.
Jeg går udenfor med Brady og hunden.
Fortæl, hvad du synes.
Kom, vi går ud i haven.
Vi jager hunden.
VELKOMMEN TIL BROOKLYN
Miranda kunne ikke nægte, hvad der var bedst for familien.
Nå, hvad siger du?
Jeg vil have en tilstandsrapport.
Hvis fyret ikke lever op til kravene, skal det udskiftes.
Og således forhandlede hun sig ind i fremtiden.
Og Samantha indså, hun ikke kunne benægte kræften.
Hun kunne aldrig blive helt den, hun var
så hun besluttede at være Lil Kim for en aften.
Der kom en pakke fra miss Stork.
Hun vil få et bedre hjem hos dig.
Ih, du milde! Tak.
Hej.
Det var en pige på 3,7 kilo.
Ih, du milde. Hejsa. Er du sulten, lille skat?
- Hvem er det? - En gave. Kan vi beholde hende?
Hvis hun får dig til at smile, skal vi.
- Hvad hedder hun? - Princess Dandyridge Brandywine.
- Det er håbløst. Du må finde et nyt. - Hvad skal vi kalde dig?
Hvem er verdens smukkeste pige?
Elizabeth Taylor.
Elizabeth Taylor Goldenblatt.
Den dag flyttede Elizabeth Taylor ind hos Harry og Charlotte.
Og noget langt mindre glamourøst flyttede ind hos mig.
Nu bliver han hos de fine naboer.
Tak.
- Jeg ventede ikke at høre fra dig. - Jeg var vred.
Du skal tie stille nu, så jeg kan sige det her, uden at du forvirrer mig.
Samantha er min veninde.
Hun er min familie, mine indvolde.
Hun bliver rask, fordi det skal hun.
Så meget betyder hun for mig.
Så når du siger, at hun måske ikke bliver rask
gør det virkelig ondt...
...og det er unødvendigt.
- Lad mig forklare. Min veninde... - Åh nej!
Vent.
Da hun døde, blev jeg overrasket...
...over hvor ondt det gjorde. Jeg ville skåne dig for den overraskelse.
Du kunne bare have sagt det.
- Vi er forskellige. - Ja, det er vi.
Jeg skal have lidt mælk i mit forhold.
Man kan godt se, hvem af os er er forfatter.
Din veninde skal nok klare den.
Tak.
Det gør mig ondt, at Sophie døde.
Tak.
Den aften talte vi for første gang samme sprog.
Samanthas liv og mit ville fortsætte
men Mirandas hidtidige liv var forbi.
Brooklyn. Jeg kan end ikke sige det. I kommer og besøger mig, ikke?
Storstilet fornægtelse.
- Vi kommer alle sammen, ikke? - Jeg gør ikke. Jeg har kræft.
- Hvor længe vil du køre på det? - Indtil du flytter tilbage.
- Metroen kører derud. - Under vandet. Det er unaturligt.
- En Manhattan til? - Endelig. Til os alle.
Miranda ville optage så meget Manhattan som muligt.
Kan I huske min rædsomme lejlighed på 17th Street?
- Den med vandbillerne? - Hvad med atelierlejligheden?
- Den har jeg fortrængt. - Jeg har boet nogle elendige steder.
Hvorfor tror jeg, Manhattan er et godt sted at bo?
Fordi det er det.
- Sådan. - Tak.
Det ville være barnligt at benægte, at vores liv ændrede sig
men den aften var alt, som det plejede.
Det er det gode ved rigtig nære venner og en rigtig god Manhattan.
Oversat af Marie Christensen